Už se vrátil.
Jmenuji se Lidia Simmonsová a je mi dvanáct.
Toto jsou mé paměti.
Mám-li vyprávět o sobě a svém životě,
musim začit svým bratrem Stuartem.
Stu byl celé jaro nějak zakřiklý.
Snad proto, že pár měsiců předtim...
odjel otec hledat práci a už se nevrátil.
Nebyl pryč poprvé.
Co se vrátil z Vietnamu, šlo všechno od deseti k pěti.
Abychom vyžili, měla máma dvě práce...
a stejně jsme byli na mizině jako každý v Juliette ve státě Mississippi.
Ale to červnové ráno roku 1970 bylo jiné.
Květiny kvetly...
a ke všem těm barvám a sladké vůni léta...
se otec vrátil domů.
SIMMONSOVI URČENO K DEMOLICI - NEOBÝVAT
Vypadá osaměle.
Nikoho tak osamělýho jsem ještě neviděla.
Máma říká, že nám válka všem zničila život.
Proto nemohl najít práci.
Proto byl tak dlouho pryč.
Prý nebejt tý války, ještě bychom ten dům měli.
Byli v něm termiti. Proto ho budou bourat.
Zatím ahoj.
A tě nezavřou.
Sledovala jsem bratra, jak jde za tátou...
a věděla jsem, že na něj začne mluvit, jako by byl nikdy neodjel.
Myslím, že v naši rodině nikdo nezdravi.
Asi se tim bránime loučeni.
V týhle barabizně jsme si prožili...
dobrý časy, co říkáš?
To teda jo.
Simmonsová!
Zase ti hoří dům!
Panebože!
- Není ti nic? - Hergot!
Jsem v pohodě.
Ani na to nesahej.
Vzbuï tátu. Řekni, že snídaně je na stole.
Provedu.
Tati.
Tati!
Proboha!
Jsi v pořádku?
Nic mi není, synku.
Promiň.
Dobrý ráno.
...oblačno, horko a vlhko.
V úterý odpoledne překroči teploty 38 stupňů.
Vlhkost 90 procent...
Zámecká snídaně!
Vypadá to báječně.
Není to trochu moc propečený?
Vůbec ne.
Představuju si, že jsem hladovej indián...
a tohle je můj poslední kus párku.
Bojovala jsem o něj s jiným hladovým rudochem...
a spadl mi do ohně.
Je to jediné, co mě dělí od smrti.
Já jsem ten indián.
- Dej ho sem. - Vra mi ho.
Vra mi ho, tati.
Stu, prokážeš nám tu čest a řekneš modlitbu?
Milý Bože, požehnej tuto krmi.
Prosím.
Čau, debile!
Stuarte!
To stačí. Koukejte oba přestat!
Konec.
Jsi v pořádku?
- Řekni svý ségře, že si na ni došlápnu. - Jasně, Lestře.
Došlápneš si na ni v cukrárně, vole!
Jen počkej, Simmonsi. Seřežu i tebe!
Co to mělo znamenat?
Na vteřinu se otočím a ty se pereš.
- Co je to za kluka? - Lester Lucket.
Kvůli němu musí Lidia za trest do letní školy.
Vyrazila mu kamenem zub...
a on prásknul řediteli, že od něj opisovala.
- Vyrazila mu zub kamenem? - Jasně.
Pořád jí nadával.
Takže loni přísahala, že mu vytluče všechny zuby.
- Musím si s ní promluvit. - Nevedla si špatně.
Dělá ještě něco, o čem bych měl vědět?
Dělá toho hodně,
ale raději bys to vědět neměl.
Nevzal jsem tě sem, abych ti dělal rozhodčího v boxu,
ale abych ti řekl něco, co jsem dlouho odkládal.
Víš, jak jsem byl celou dobu pryč kvůli práci?
Jo.
Je to trochu jinak.
Pravda je, že jsem...
Byl jsem v nemocnici.
Proč?
Souvisí to s tím, jak jsem byl ve válce.
Trochu...
Na chvíli jsem se zbláznil.
Doktoři tomu říkali posttraumatický stres.
Pamatuješ...
Pamatuješ, jak jsem dřív dělal divný věci?
To proto, že mám zlý vzpomínky.
Povím ti ještě něco.
Od tý války jsem měl tři práce.
Přišel jsem o ně kvůli těm snům.
Ne proto, že bych neuměl pracovat.
Zjistilo se,
že hodně lidí, kteří byli ve válce,
se změnilo.
Hodně lidí.
Ale já ne.
Už je mi mnohem líp.
Pojï, dopijeme si kafe.
Ráno jsi měl taky zlej sen, že jo?
Co se ti zdálo?
Asi jsem ti neřekl, že jsem měl u mariňáků kamaráda.
Dodge.
To jméno vím od mámy.
- Nemyslela to zle. - Nic se neděje.
Byli jsme s Dodgem dobří přátelé.
Prošli jsme spolu výcvikem.
Jednou v noci naše četa pročesávala horskou vesnici...
západně od Keisongu.
V tý vesnici se už armády vystřidaly tolikrát,
že si chudáci vesničani vykopali zákopy,
aby to přežili.
- Co je to s tebou? - Jsem s tebou v džungli moc dlouho.
Všiml jsem si, že tě mám v džungli pořád za zadkem.
Byli jsme s Dodgem dobři přátelé.
Vypadal jako mamut.
Fakt, chlap jak hora.
Byl to největší chlap, se kterým jsem kdy kamarádil.
Pravý křídlo, ozvěte se!
Všechno jsme dělali spolu.
- Levý křídlo, ozvěte se! - Vpřed!
Dodgi!
Volejte základnu! A pošlou dělostřelectvo!
K zemi! Honem!
Dodgi!
Foxtrot pět!
Co se stalo pak?
Co Dodge?
Pojï, Stu!
Dopovím ti to jindy.
Teï musíš jít stavět tu vaši stromovou pevnost...
a já si musím...
najít nějakou práci.
Dobře, tati. Hodně štěstí.
Simmonsová, vypadni z toho pozemku Lipnických,
než tě prásknou tvýmu tátovi!
- To je rozkaz! - Nikoho nevidím, Evaldino.
Něco jsem zaslechla. Pojïme pryč.
Nevím, proč se tak bojíte. Nikdo tam není.
Co když starej Lipnicki vyleze zpod hromady šrotu a sežere nás?
Jsi strašpytel.
Rychle pryč!
To je skvělej šrot!
Z toho postavíme obrovskou nadzemní pevnost!
Nadílka!
Ty to nechápeš, Simmonsi.
My ti na tu blbou pevnost kašlem.
Co to je?
- Pojïme odsud. - Počkej. To chci vidět.
To je Leo Lipnicki!
Bomba!
Hrají souboj sebevrahů!
Ty vole!
Tamhle je Arliss.
Slušný, Arlissi!
Jsou praštěný, nebo magoři?
To mluvíte o mojí rodině?
Ahoj, Ulo. Jak se máš?
Nemluv na mě a nedívej se na mě.
Arlissi! Leo!
Chytili jsme pár vetřelců!
Rád jsem tě zas viděl.
Jo! Chceme s nima hodit řeč!
Nepouštějte je!
- Zmizíme! - Odřízni jim cestu, Ulo!
- Chy je, Willarde! - Nechte toho!
- Přestaňte! - Vzdávám se!
Pomůžeme mu, aby naučil kámoše slušnýmu chování.
Řekneme začátek verše a on ho dokončí urážkou na adresu přátel.
Když se to nebude rýmovat, nažere se hlíny.
To tě napadlo teï? To je super.
Slyšels, vetřelče?
- Fajn, kdo má verš? - Já.
Sedím a baštím indiánky.
- Dobrý, Ulo. - Dělej, vetřelče.
Vymysli rým na "indiánky".
Já tu baštím indiánky...
Dál.
Chet si hraje s barbínama a Stu pije psí chcanky.
Nech ho na pokoji. Na slabšího si troufáš.
Bojíte se snad férovýho souboje?
Možná máš pravdu.
Ebbe.
- Ukaž mu to. - Stu!
- Nenech se zabít! - Nandej mu to!
Řekni, že se vzdáváš!
Řekni: "Vzdávám se!"
- Zabije tě! Nehýbej se! - Kopni ho znovu!
Kluci! Co to tam děláte?
Nic. Jen upadl.
Kliïte se odsud, než na vás pošlu policii.
Lom je náš, takže se nevracejte,
jestli nechcete odjet sanitkou.
Víš, co mi můžeš.
Pojï, jdeme pryč.
Jeden z nás by měl jít za nima a nakopat jim prdel.
Fakt. Můj brácha má víc petard než Ho Či Min.
Můžem se schovat v tý tvojí pevnosti.
Ti mutanti by na nás nemohli.
Co tomu říkáš, Stu?
"Štípla mě muška lásky
"Nechtěla jsem, aby mě zasáhla
"Ráno se probouzím
"Plná touhy
"Nemůžu ten oheň uhasit
"Láska je proudící elektřina
"Palčivé vzrušení
"Nad všechno pomyšlení
"Láska je jak lechtání v srdci
"Rozervává ho
"Jen lechtání v srdci
"Ale podrbat se nelze"
To byla zábava. Pojïme k tomu stromu.
Nemáš cigáro navíc?
Proč si nešlohneš svoje?
Hele, kotě, celý dopoledne jsem pro tebe riskovala krk.
Člověk by myslel, že mám právo na pauzu...
nebo na šluka.
Jaký "riskovala krk"?
Co jinýho je courání...
po dvoře těch šílenejch, křivozubejch, zdegenerovanejch křupanů...
a kradení jejich krámů?
Sakra, jestli zjistí, že jsme je obraly,
počítám, že mi seřežou prdel, že bude placatá jako tvoje.
Tys na jejich pozemek ani nevkročila.
To já jsem všechno sebrala.
A odlep ty černý pysky z mýho cíga. Naval ho.
Cože? Cos to řekla?
- Vra mi moje cígo. Co je? - Ty víš co.
- Holka, zmiz mi z očí. - Proč? Sama tak říkáš kamarádům.
Jak říkám svým příbuzným, do toho ti nic není.
Vy se hádáte! O co jsem přišla?
- Promiň. - Za co se omlouvá?
Myslím, že máš něco, co patří mně. Můj prstýnek nálady.
- Kde jsou moje mušlový korálky? - Neboj, vrátím ti je.
Omluvila jsem se ti.
Máma říká, že se nemám bavit s nikým, kdo mě takhle ponižuje.
I když je to nejlepší kamarádka.
Ale tentokrát to přejdu.
Ale jsi v podmínce a nečekej, že na to zapomenu.
Schovej si ty svoje psí oči a jdeme.
Takhle plýtvat časem. Bože, bože.
Co všechno musím snášet.
Určitě je tohle zkratka?
Doprčic!
To není možný!
Jdeme!
To je naše území! Taky vám nekrademe nápady!
- Ti se odsud nehnou. - Jak to víš?
Dáme si o něj závod.
- Vítěz bere všechno. - Ty neumíš běhat.
Bráchu strčím do kapsy kdykoli.
Pojï. K tomu stromu.
Raz, dva, tři!
- Do toho, Stu! - Do toho, Lidie!
- Nerozhodně! Musíme se rozdělit! - Doprčic!
To není fér!
My holky jsme tam byly první a závod skončil nerozhodně!
Řekl jsem, že to zkusíme, a nešlo to.
- Vrátíte nám všechny věci! - Uklidněte se!
Fajn.
Zkusíte spolu vydržet ještě jeden den.
No tak, tati!
Když se ani pak neshodnete,
budete se muset od sebe držet dál.
Budete se střídat.
Kluci ho budou mít dopoledne, když mají holky školu.
Odpoledne zmizíte.
Necháte je užít si ho.
A už nechci slyšet, že ses někde pral.
- Jasný? - Ano.
Je to jasný všem?
Ano.
- Tati? - Co je?
Můžu ti večer udělat drdol s gelem?
Jestli mi můžeš udělat drdol s...
celerem?
Kdo mi má pomoct s prádlem, Lidie?
- Slibuješ? - Jo.
Už jdu.
Jak se máš, Evaldino?
Můj život je katastrofa. A vy?
Docela dobře.
Evaldino, Amber, pojïte mi pomoct s prádlem!
Nashle, pane Simmonsi.
- Nashle, pane Simmonsi. - Ahoj, holky.
Jsem pyšnej na to, že se umíš rozdělit se sestrou.
Když se k ní budeš dobře chovat, vždycky tě podrží.
Co to máš se rtem?
Nakopali mě do obličeje.
- Kdo? - Lipnický.
Měli by se jmenovat Kopnický.
Spíš Čurnický.
Vy s nima válčíte?
Snažím se ovládnout.
Ale někdy mám chu zakroutit mu krkem.
Hochu, někdy stačí zlomek vteřiny,
abys udělal něco, čeho pak lituješ celej život.
Stuarte, občas je...
"někdy" až moc často.
Mimochodem, dostal jsem práci.
Pracuju pro stát.
- Děláš si legraci. Vážně? - Jo.
Na tvý bývalý škole.
Jsem novej školník.
Mami! Táta dělá školníka!
Já vím! Není to skvělý?
Škoda, že už jsem vyšel. Mohli jsme si to užít.
To je fakt super, tati.
- Díky. - Zatím ahoj.
Tati?
- Co je? - Pojï sem na chvíli.
- Myslím, že už je to hotový. - Lidie, já...
- Zlato, spravuju rádio. - No tak, tati.
Slíbils to. Sedni si.
Kdybys tak... Co s tím chceš dělat?
- Jen ti je nahoře sepnu. - Jen co?
Jen ti je nahoře sepnu.
Jsi jak malej.
Tati?
Proč už spolu s mámou nemluvíte?
Byl jsem dlouho pryč, Lidie.
Necháváme si trochu prostoru.
Měl by ses jí spíš přiblížit, tati.
Ženskou musíš občas obejmout,
nebo si bude myslet, že už ji nemáš rád.
Říkám ti to,
protože vidím, že na to sám nepřijdeš.
Vezmu si to k srdci.
Lidia mi poradila, abych tě požádal o tanec.
Tedy, jestli mě ještě chceš vzít za ruku.
Čekala jsem na to hrozně dlouho.
Dokonce ses na to nechal učesat.
Za celé ty roky, co mámu znám,
jsem ji viděla poprvé plakat štěstim.
Ale možná ji táta jen šlápl na nohu.
NA PRODEJ - Poulet REALITY
"Pracuju na Ambřině dráze
"Celej dlouhej den
"Pracuju na Ambřině dráze"
Promiň, buřtice.
Musíš nám tu zpívat serenády?
Jestli nevíš, tak mám dietu, protože mám špatnej metrabolismus.
Jo, špatně trávíš koblihy.
Já se z těch holek zblázním. Zbavme se jich nějak.
Určitě už je 12.30. Kliïte se, pánové.
Víte, co říkal táta.
O čem to mluví?
Co říkal váš táta?
Že musíme každej den ve 12.30 pryč? To neberu.
- Budeš muset. - Kdo se tě ptal, slonice?
Já můžu zhubnout, ale ty zůstaneš odpornej!
Nakopu ti tu tvoji pidiprdel.
Takhle to dál nejde. Někdo tu musí velet!
Nech mě hádat. Nemáš být ten "někdo" ty?
Co takhle vsadit se o všechno?
Vítězové budou velet, poražení plnit příkazy.
Takže jestli vyhrajeme, budete naši otroci?
Stu! Ne.
- O co se sázíme? - My sepíšeme seznam harampádí.
Vy ho musíte všechno sehnat. Všechno!
Když to přinesete, budete velitelky. Když ne, budete plnit naše příkazy...
až do konce léta.
To beru.
Jak máme najít kamna, bazének a sklápěcí křeslo?
Zavři pusu a otevři oči.
Co když nás ta bílá kůže Lipnicki zastřelí?
Nezastřelí. Proč by to dělal?
Být já na jeho místě, udělala bych to, a být bílá, mířila bych na mě!
To jsou věci z našeho starýho domu.
Tamhle je krbová římsa.
Nemůžu uvěřit, že ukradli naši římsu.
Určitě ukradli všechno.
Lipnicki je starej zloděj.
Nepatří mu ani ten pozemek, hajzlovi.
A ještě krade naše věci.
To je Billy Lipnicki! Viděla jsem ho!
- Ticho, nebo budeme mít průšvih! - Arlissi! Leo!
- Willarde! Ulo! Pomoc! - Chytím tě!
Nám neutečeš, spratku jeden usmrkanej!
Chytni ho, nebo nás kvůli němu zastřelí!
Přestaň. Nic ti neudělám, ty třeštidlo.
Uklidni se. Když tě pustím, nebudeš ječet?
Má někdo peníze?
Mám jen deset centů.
Billy, když slíbíš, že neřekneš, že sem chodíme,
dáme ti pokaždý desetník.
- Sedím vepředu! - Já vzadu!
Já řídím!
- Myslíš, že něco seženou? - Jasně že ne.
Asi jsou doma u Evaldiny a soutěží, kdo udělá lepší most...
nebo jinou blbost.
- To je bomba. - Jedeme!
To bylo super!
Co to tak smrdí?
Tady by se člověk otrávil!
- Je to jak stoka. - To je jedovatá škumpa.
Tudy projet, svědilo by to, že by nám upadly koule.
Tamhle jsou. Říkal jsem to.
Jsou tu Lipnický!
Dobrá práce, Lestře!
Dáme jim i jejich slizkýmu kámošovi Lesterovi lekci.
Snad nemyslíš to,
co si myslím, že myslíš?
Seshora to vidět nemůžou.
Jdeme na to.
- Bude to fungovat? - Jestli jo, bude to stát za to.
- Uvidíme, jestli se Lipnický umí vznášet. - Jedeme.
Teï je to naše území.
- Vypadněte a vozík tu nechte. - Cože? Tohle není vaše území.
Bejt váma, nejezdil bych dolů. Vypadá to děsivě.
Ale ty nejsi my. Můžeme jet, kam chceme.
Já vás varoval.
Čum, vole.
To je hnusná, smradlavá sračka!
Smrdí to tu jako hovno!
Za tohle tě přerazím, Simmonsi!
Napřed se vykoupej, abys nebyl cítit na dálku!
Debile!
To snad ne.
Kluci!
Kamna, bazének,
fasádovej plech a sklápěcí křeslo.
Začněte stavět, otroci.
Mám to. Postavíme to z jejich materiálu...
a pak je vykopneme.
Nemůžeme. Slíbili jsme to.
No a? Ví se, že na moje slovo není spoleh.
Řekla jsem, začněte stavět, otroci.
A až budete hotoví, vymalujete.
Jdi se vycpat. Nebudeme vás poslouchat, slepice.
- Měli jsme dohodu. - Je neplatná.
- Nech toho, Marshi! - Nech toho sám.
Já žádnejm holkám otročit nebudu.
Chete, přenes mě, a dosáhnu na větev.
Padám.
Mají skvělý věci!
Vy fakt zdrháte?
Jako že má Špejbl koule ze dřeva.
Křiváci!
Stejně se jich nikdo neprosil. Necháme si to samy.
Howgh!
Nemohl byste s tou károu dělat víc rámusu?
Omlouvám se, paní Higginsová.
A nekoukejte mi na bradavky.
Ahoj, zlato.
Jak ses měl?
Zlato?
Dneska mě propustili.
Cože? Proč?
Nebyls tam ani týden.
Nějak se...
dozvěděli, že jsem byl v psychiatrický léčebně.
Řekls jim, žes tam šel sám kvůli těm nočním můrám?
Řekli, že to není nic osobního.
Podle zákona nemůžeš pracovat pro město ani stát v okolí dětí,
pokud jsi byla v psychiatrický léčebně nebo v nápravným zařízení.
Byls tam kvůli vládě.
A teï tě nechtějí zaměstnat, jako bys byl nějakej zločinec.
Co to má znamenat?
Ještě máme moji práci...
a můžeme dostat potravinový lístky...
Lístky?
A žije Amerika.
Radši ti dá almužnu než práci.
Ještě to neříkej dětem.
- Stejně to zjistí. - Já vím.
Protože jim to řeknu.
- Až se trochu seberu. - Dobře.
Nechci, aby si myslely, že se svět spiknul proti nám.
Víš, můj táta říkával:
"V tomhle životě nemůžeš udělat nic,
"co by ovlivnilo svět."
A víš, Lois, ze všech věcí, který jsem kdy slyšel,
se mi nejvíc vrylo do paměti tohle.
Možná proto jsem narukoval.
Abych udělal něco dobrýho.
A právě povolávali.
Pak můj přítel umřel, protože jsem neměl odvahu postavit se...
Nevyčítej si to. Neměls na vybranou.
Nechci, aby si naše děti myslely, že jsou kvůli mně bezmocný!
Všechno, co na tomhle světě udělají, má důsledky.
Naše děti ještě věří v zázraky, věří, že dokážou cokoli.
A dokud tomu věří, něco z nich bude.
Ovlivní tenhle svět.
A to znamená, že i já jsem ho ovlivnil.
Najdu si práci.
Najdu si něco jinýho.
Chci pět mužů!
- Já bych se vám nelíbil? - Ty s těma kšandama.
Ty v těch džínách, ty s tou termoskou.
Potřebuje pomoc, holky.
Na práci je moc horko.
Mohla by mě ranit mrtvice.
- Tohle nevytáhneme. - No tak. Už to skoro šlo. Dělejte.
Fajn, zkusíme to ještě jednou.
To nejde vytáhnout.
Ubožák.
Tolik to chce postavit, že je ochotnej snést cokoli.
- Raz, dva, tři! - Koukej, jak ho proháněj.
Nekecám.
Člověk by nad ním brečel.
Když to chcete vytáhnout, proč jste mi neřekli o pomoc?
Vytáhni to.
Tak se o něco říká? Znáš slovo "prosím"?
Prosím.
Uhni, tintítko.
Jedeme.
Počkej.
"Hospodin je můj pastýř, nebudu míti nedostatku."
Aleluja!
- Dobrá práce! - Věděla jsem, že to zvládneš!
Pojeï, Marshi!
- Perfektní! - Jaks to dokázala?
To nechápu.
Je na prodej, Stuarte.
Zabavila ho banka.
Zkouší ho prodat už 14 měsíců.
Nikdo ho nechce, protože je blízko kolejí.
Smutný, co?
Tati, nechtějí ho, protože je to zřícenina.
Jak to můžeš říct?
Oloupaná barva, rozbitý okna...
Potřebuje jen trochu nalíčit. Jen trochu líčidel.
Je to solidní barák. Musíš se dívat pod povrch.
Má zdravý potrubí.
Pevný základy.
V létě bude chladit.
V zimě nás zahřeje.
Dá nám pitnou vodu.
- Z kohoutku, ne ze střechy. - Jo, ale...
Poslouchej, jak teče.
Chce se mi z toho brečet.
Tati, ty ses úplně pominul.
Mluví ke mně.
Jo? Co říká?
"Můžeš mě koupit."
- Řekl, kde máme vzít peníze? - Ne. O tom se nezmínil.
Pojï sem. Něco ti ukážu.
Myslím, že to bude tvůj pokoj.
Tati.
- Tak velkej pokoj jsem ještě neviděl. - Že ne?
A nahoře v ložnici je toaletní kout.
Fakt? Jak to víš?
Když jsem tu byl poprvé, vylezl jsem na strom a podíval se.
Tvá máma vždycky chtěla vlastní toaletní kout.
Udělám jí tu záchod.
Bidet, víš.
"Dům rodiny Croulyových."
Nový majitel bude...
My.
Stu,
chvíli to potrvá, než seženu dost peněz,
abych to tu koupil.
Chtěl bych mámu překvapit.
Mohlo by to zůstat mezi námi?
Neřeknu ani muk.
Dobře.
My jen předstíráme, že ten dům koupíme?
Doufáme, synku.
Dokud doufáme, máme naději.
Sbírejte je a házejte do beden.
Hej, hochu!
Tamten chlap říkal, že víš něco o horničení.
Odprejskni.
Prosím? Řekl jsem něco špatně?
Proč si nestřílíš z někoho jinýho?
Poslyšte, mám po krk toho, jak si děláte srandu z mýho auta!
Poprvé seženu slušnou práci a vybouchne mi auto.
Taky mě nebaví, jak se lidi smějou mýmu autu, ale jezdí.
Jo?
Když mám na benzin, tak jezdí.
Jestli víš o dobrý práci, já mám auto.
Co takhle povečeřet u mě a probrat to?
Co je k večeři?
Proč teï máme pořád jen brambory?
Jíme je smažený, pečený, bramborovou kaši.
- Ahoj! - Ahoj, tati.
To je můj novej kamarád, Moe Henry.
- Nazdar. - Dáte si něco k jídlu?
Ano.
Dneska nás s Moem najali jako horníky.
To je skvělý, tati!
Problém je, že jestli tam ráno nepřijdu,
mistr dá moji práci někomu jinýmu.
Moe mi dnes může sehnat odborovej průkaz, že jo?
Jo.
Jenže stojí padesátku.
50$ za hornickej průkaz?
- Kde je seženeš? - Řekni jim o tom dolaru.
Když budu mít ten průkaz,
Moe se mnou bude jezdit do práce a každej den mi zaplatí dolar.
Přesně! Za benzin!
Lois, vydělám tam desetkrát tolik než teï.
Mám tu první splátku!
Proč asi, Stephene?
Nebraň mi v tom, zlato.
- Já mám pět dolarů a nějaký drobný. - Ne tady, ne teï.
Myslím, že mám 17$.
17$ a ten od Moea, to je 18$.
Můžu ti dát 800 lahví od coly.
Bude z nich alespoň 35, 40$.
Myslela jsem, žes je šetřila pro...
Zvláštní příležitost? To je pravda. Přesně to teï máme.
Táta právě dostal nejlepší práci svýho života. Blahopřeju, Stephene, Moe.
Děkuju, paní Simmonsová.
Musíme běžet, než nám zavřou.
- Můžu jít s vámi? - Jasně!
Ten mramorovej důl je 80 km odsud. Dojede tam Flossy, tati?
Šetřilas na to šest měsíců.
Teï je vyhodí za práci, kterou ztratí hned první týden.
Pojï ven.
No tak, Flossy. Teï mě nemůžeš zklamat.
Zase ta její huba.
- Lidie, co je to s tebou? - To je kvůli tobě.
Nemáš pořádný boty.
Nic nejíš. Pořád pracuješ.
Ty peníze měly být tvoje nová šance.
Proč vždycky vzdáváš svoje šance?
Poslouchej.
Tvůj táta vždycky bojoval, abychom měli lepší život.
Jo, jde mu to těžko.
Jo, házejí mu klacky pod nohy.
Tím spíš potřebuje naši pomoc.
Jestli mu nechceš pomoct, fajn.
Dělej, co uznáš za správný.
Ale nebudu poslouchat, jak ho urážíš.
Je částí mýho já.
Když snižuješ jeho, snižuješ mě.
Snižuješ sebe.
Tati?
Nechceš jít zpátky do postele?
Co děláš vzhůru tak pozdě, princezno?
Zdálo se mi, že musím čůrat, vzbudila jsem se a byla to pravda.
Tati, Stu říkal, že ses z těch nočních můr nervově zhroutil...
a proto jsi musel odejít.
Odejdeš zase?
Neodejdu nikam,
kam byste nemohli přijít.
Věříš v anděly?
Jasně.
Proč?
Ty nevěříš v nic, co nevidíš?
Ne. Takže myslíš, že mám anděla strážnýho?
Lidie, vsadím se, že jich máš tucet.
Koho třeba?
Určitě tě hlídá dědeček.
Neříkal jsi, že byl alkoholik?
Lidie, je...
Jsou dvě ráno. Nedělej...
Tati, poslyš.
Až zestárneš a umřeš, měl bys vyhodit toho, kdo mě hlídá...
a vzít to sám.
Víš co?
Až mě Pán zavolá k sobě,
zeptám se ho na to. Dobrá?
Ale teï myslím, že bychom to měli oba zabalit.
Hele, řízl jsem se do ruky.
Teï mám 31 jizev.
- Určitě už mám víc jizev než ty. - To určitě.
Já mám víc jizev než Frankenstein.
- Dej ruku vedle mojí. - Tudy.
Říkal jsi, že jizvy od cigaret se nepočítají. Musí to bejt náhoda.
- Všechno mě svědí jako mokrýho psa. - Taky tak smrdíš.
Sklapni.
Kroužíš kolem Pluta, Billy?
Ne.
Není tu žádná zábava.
Nesnáším tohle město. Nesnáším tyhle hadry, hnusný boty...
Řekni prostě, že nenávidíš celej vesmír...
a přestaň žvanit.
Každej den musí odříkat celou encyklopedii toho, co nesnáší.
Vzduch je čistej.
- Byl jsi na nás hodnej, Billy. - Díky.
Lidé řikali, že Billy Lipnicki je blázen,
že vidi přizraky a mluvi k nim.
Já jen vim, že miluje desetniky.
Ale nevěděla jsem, že toho dne...
otec vytáhl svou jedinou slušnou košili,
perfektně ji vyžehlil a vzal si kravatu, aby vypadal důvěryhodně...
a mohl nám koupit nový dům v okresni aukci.
Flossy zase trucuje, tati?
Co je to s tebou? Neumíš řídit?
- No tak, Flossy. - Uhni s tou starou károu!
Objeï ho, blbče!
- Zase stávkuje, tati? - Jo.
Co je to s tebou? Pohni!
- Dělá to jen, aby tě naštval! - Proto tě blokuje!
Pohni sebou!
Co to má bejt?
Tati, bourá nám do auta!
To vidím.
Dělej něco!
Co chceš, abych dělal, postavil se před nárazník?
Přestaň do nás bourat, ty hajzle!
Nemluv takhle, synku.
Takhle učíš děcka, aby mluvily s dospělejma?
Ne, ale když viděl, jak nám vrážíte do auta,
trochu ho to rozhodilo.
Tati, on nás nechal spadnout do škumpy!
Jo, jsem kvůli němu celej od hnoje!
- Tys hodil mýho syna do žumpy? - Ne!
Kdo lže, ten krade, do pekla se hrabe!
Ty mi lžeš? To radši nezkoušej!
Nenech ho, aby byl drzej! Je to lhář!
- Praš ho, tati! - Co na to zapomenout?
Dělej, tati!
- Zdá se, že to naše děcka přežily. - Ukaž mu, kdo je pánem!
Auta vypadají docela v pořádku.
Chceš se povyšovat? Jestli se chceš prát, zmlátím tě hned teï.
Nezmlátil by ani králíka.
Já se neperu.
To věřím,
ty ubohej posránku.
Do toho, tati!
- Řekni mu, jak to je! - Do toho, tati! Ukaž mu to!
- Zmla ho, tati! - Do něj, tati!
Alespoň nesmrdí jako ožralej skunk!
Měl bych tě přerazit, ty malej sráči!
Tati!
Nedovolím vám vztáhnout ruku na mýho syna.
Já vám taky nevychovávám děti.
Nevadí mi tolik, že mi najíždíte do auta...
ani že mi nadáváte,
ale jestli mi sáhnete na dítě, dojde mi trpělivost...
a pak se neovládnu a zabiju vás.
Teï se mýmu synovi omluvte.
Omlouvám se.
To je od vás moc hezký.
Můj syn vám chce taky něco říct.
Omluv se panu Lipnickému, Stu.
Řekni, že tě mrzí, žes ho urazil.
Promiňte, pane Lipnicki.
Už je po všem.
"Miláčku, můj miláčku
"Já tě tak potřebuju
"Ale ty jsi na mě zlej"
Zdrháme!
- Budeš mít průšvih. - Proč?
Že bereš věci ze dvora Lipnických.
- Náhodou to mám dovolený. - Nevěřím ti,
protože kecáš.
Řeknu to na tebe a oni ti nakopou prdel.
Neřekneš nic, Lestře.
Proč bych neměl?
Zase chodíš do letní školy, že jo?
No a?
Když budeš držet tu svoji velkou klapačku,
udělám za tebe všechny úkoly.
Jestli dostanu hůř než za dvě, píchnu to.
Stejně tě mám v hrsti.
BEZ NEJNlŽŠÍ NABÍDKY
Dali jste rozumnou nabídku?
Snažíme se.
Víte, banka nechce podporovat žádný držgrešle,
a tak doporučuje nejnižší nabídku 5000$.
Někteří lidi nám píšou pětníkový šeky.
Je to problém.
Můj šek není ani zdaleka na pět tisíc.
Myslíte, že mám šanci?
Rád bych řekl ano, ale nechci vám lhát.
Nepřemýšlel jste o tom, koupit si přívěs?
- Píše se tam "Bez nejnižší nabídky". - To ano, pane.
Ten bílej dům se mi opravdu líbí nejvíc.
Chceš ji políbit pro štěstí?
Hodně štěstí.
Koupíme mámě a ségře cukrovou vatu?
Dobře.
Zůstaň tady.
Dvakrát, prosím.
Tati?
Tati!